Vakna Tyskland!
Detta upprop var kraftfullare än någon politikers slogan.
Det ringde ut som ett rop efter frälsning.
Tyskland vakna!
En nation i spillror efter ett förlorat krig.
Uppropet gav löfte om en ny gryning - enade under en symbol och en man.
Uppropet kom från en man som förstod magin i enkel symbolik.
En man som gillade att sänkas ned från himlen till sitt folk-
-som nån form av gud.
Miljontals var redo att ge sin absoluta lojalitet till den-
-som lovade dem vad de mest av allt behövde.
Lag och ordning, en känsla av mening, och framförallt, en tro på sig själva.
Adolf Hitler framstod som mannen som kunde uppfylla deras önskan.
l honom såg de bevis för att historiens gång kunde påverkas av en mans öde.
Hans propagandaminister, Josef Goebbels, uttryckte det så här:
Makt är bra att inneha när den är baserad på vapen.
Men det är bättre att vinna folkets hjärtan...
Hitler såg sig själv som frälsare av en värld på gränsen till katastrof.
Det var den självbilden han utvecklade.
Han var konstant omgiven av horder av kameramän.
Filmerna skildrar honom som en stiliserad, nästan monumental gestalt.
Han förberedde imagen för att bli ihågkommen av efervärlden.
Ett grandiost monument i en storslagen omgivning-
-som drog till sig beundrande massor.
Lantisen från Bayern blev en nationell ledare vars handlingar skakade världen.
Det blev en av historiens mest monstruösa karriärer.
Han fångade människors fantasi, som ingen politiker varit kapabel till.
Mer än någon annan spred han skräck-
-och tillfredsställde en sentimental längtan efter den utvalde-
-som stod ensam... tyngd av sin storhet.
Det var en tysk karriär. En karriär som fick sin näring från de tyska rötterna.
Men han, mer än någon annan, representerade också tidsandan.
Miljontals flockades kring hans flagga.
Men det Europa som han skulle rädda var redan fördömt.
Och det var densamme man som slutligen förstörde det.
Den kreativa eld som förde honom till makten, var också en destruktiv kraft.
Människors liv betydde inget för honom.
Han ville ändra historiens gång.
Hans följeslagare trodde blint på att han kunde det.
De tog inte hänsyn till offren.
Tack vare honom gick Tyskland och det gamla Europa mot ett katastrofalt slut.
Hans succé byggde på hans skicklighet som talare.
Hans retoriska förmåga attraherade en massiv anhängarskara.
När han skred genom det mystiska halvmörkret till ljudet av marschen-
-flankerad av hyllande massor, verkade han förvandlas.
Han förlorade aldrig sin provinsialism.
En patetisk och oansenlig liten man.
Men i sådana här stunder lyste hans karisma som en sann demagogs.
När vårt parti bestod av bara sju man, hade vi redan två grundsatser.
1 : Att vara ett sant världsåskådningsparti.
2: Att kompromisslöst vara den enda makten i Tyskland.
Han började efter 1 :a världskriget som en högeragitator i Bayern.
Där rönte han viss uppmärksamhet på grund av sin extremism.
Han var med i en liten politisk fraktion som möttes på Munchens ölkällare.
De hade alltid bruk för en högljudd aktivist.
Men han var passionerad och arg och fick stor respons.
Han kunde hålla upp till tio tal på en dag.
Han studerade alltid hur han påverkade åskådarna.
Han närläste foton som tagits av hans fotograf, Heinrich Hoffman-
-och använde dem för att slipa sina poser och gester till perfektion.
Kombinationen av manisk intensitet och kallt kalkylerande fanns redan där.
Jag har hållit tal på tal på tal, deklarerade han.
Tio år senare hade han makten.
Några dar efter att han blivit kansler-
-håller han ett stort tal på Berlin Sportpalast.
Först verkar han spänd.
Det feminina ansiktet visar på spår av underkastelse och sexuell hunger.
Vår fuhrer, rikskanslern, Adolf Hitler har ordet.
Hans offentliga framträdanden var noggrant regisserade.
Allt var iscensatt, från mötets storlek, till hans rituella entré.
Han lät åhörarna vänta innan han började tala.
Medvetet höjde han spänningen maximalt.
En lite fumlig tvekan markerar inledningen.
Tyska medborgare och tyska folkkamrater...
Den 30 januari i år...
...bildades den nya nationalsocialistiska regeringen.
Därmed ska jag leda den nationalsocialistiska rörelsen.
Jag tror...
Hitler menade att massmöten skulle stänga av tankeprocessen.
Endast då är man redo att ta emot de magiska förenklingar-
-som bryter ner allt motstånd.
Hans attack följde alltid samma mönster.
Kampen mot marxismen har för första gången...
...höjts till ett enat kampmål.
För första gången...
...tillåterjag mig som okänd person starta detta krig...
...och inte vila tills man slutgiltigt har eliminerat den i Tyskland.
Han lamenterade över förlusten av nationellt självförtroende och stolthet.
Det var en ära att attackera...
Tiden skall komma...
...när man med stolthet bekänner sig som tysk.
När man blickar tillbaka...
...och skäms över hur vi lever i dag.
Vårt folk fick lida under inflationen...
...då miljontals människor berövades på sina besparingar.
Allt anstiftades och allt åstadkoms...
...och allt ansvar faller på de män som skrev fredsfördraget, 1918.
När klimaxet var nära var det som om anden talade genom honom.
Vi vill inte ha lögner och vi vill inte ha bedrägerier.
Det harjag sagt.
Jag vägrar att någonsin stå framför er...
...och ge er tomma löften.
Det finns ingen här som kan stå upp...
...och säga att jag någonsin har sagt...
...att Tysklands uppgång bara är en fråga om ett par dagar.
Det var energin, inte det han sade, som gjorde det så övertygande.
Vår framtid finns inom oss själva.
Vi själva, det tyska folket, kommer genom vårt eget arbete-
...vår egen flit, vår beslutsamhet, vår trots...
...skapa ett Tyskland, liksom våra förfäder...
...var tvungna att skapa ett Tyskland på egen hand.
När talet närmar sig slutet är han helt uttömd-
-berusad...när han går in i sin groteska travesti till bön.
...och om denna övertygelse saknas...
...så kommer dock sanningens stund att infalla.
Och de miljoner som i dag förbannar oss...
...kommer att stå bakom oss och tillsammans med oss hylla...
...det hårt tillkämpade nya tyska riket...
...som med vördnad och heder...
...och med ärlighet och rättfärdighet uppstått. Amen.
Han har uppvaktat och vunnit sin publik.
Nu är deras nattvard fullbordad.
lnkapabel att hantera privata relationer har han upptäckt ett substitut.
Trött och svettig gör han sin sorti. Hans hejdukar håller massan borta.
En himmelsk utmattning, uppfödd på tillfredställelse.
l dessa framträdanden var han nära att uppfylla sin livsdröm.
Den österrikiske kommunalarbetarsonen skulle rädda världen från katastrof.
Denna vision började formas i Wien vid sekelskiftet.
Hitler var 18 när han anlände till Wien för att bli konstnär.
Han bländades av den livfulla staden.
Han gick på teater och opera. Han såg Ringstrasse-
-med sina butiker, hotell och palatsliknande hus.
Han var överväldigad av den ståtliga arkitekturen i bourgoisins värld.
Han stod och stirrade på parlamentsbyggnaden-
-som han kallade , ett hellenistiskt monument på tysk jord.
Han målade det i vattenfärger. Han lyckades ibland sälja sina bilder.
Konstakademin avslog hans ansökan två gånger pga. brist på talang.
Han drev mållöst runt och förkastade alla tankar på ett fast jobb.
Ett fast jobb var som en förolämpning mot hans konstnärliga ambitioner.
Det fanns mycket han beundrade i huvudstaden.
Det fanns också sånt som gjorde honom illa till mods.
Kejsaren, Frans Josef, var en träffande symbol för det åldrande kejsardömet.
Långlivat, men föråldrat.
Hitler bländades av detta överflöd.
Men det goda livet undgick honom. Hans hem var ett ungkarlshotell.
Han fruktade framtiden och såg fiender i varje gathörn.
De röda flaggorna hade tagit över gatorna.
Den unge Hitler minglade med medelklassen som nervöst betraktade-
-de marscherande arbetarna.
Han beskrev senare hur han med andan i halsen såg den mänskliga ormen-
-och att han sen gick hem som ett offer för rädsla och depression.
Stadens växande befolkning var en etnisk mix-
-med ett stort judiskt inslag.
Deras värld tycktes främmande och skrämmande, jämfört med bourgoisins.
Deras framtoning fick de ängsliga att associera till mord och våldtäkt.
Rädslan växte till ideologi-
-illustrerad i undermåligt producerade pamfletter.
Hjälten var ofrånkomligt, den vite riddaren.
Densamme riddare som red genom världen i Richard Wagners operor-
-som bildade roten till Hitlers livslånga besatthet.
Mellan operan och ungkarlshotellet skapade han en monstruös världsbild.
Han tog varje möjlighet att fly den bistra verkligheten in i sin drömvärld.
Det här är den verkliga noblessen, skrev han på ett vykort från Wien.
Denna motsägelse skulle finnas kvar i honom under resten av hans liv.
Han var förhäxad av överklassens liv-
-och samtidigt förargades han över att han blev avvisad från den.
Han kände både hat och tillgivenhet till den borttynande gamla världen.
Den världen förstördes och begravdes av 1 :a världskriget.
Hitler tog värvning i det Bayerska regementet.
Efter kriget kom revolutionen.
Ett bevis på den gamla världens förfall. Ett tag var staten utan ledare.
Makten väntade på den som tog den ute på gatorna.
Den skrämda allmänheten bevittnade myteri, upplopp och skottlossning.
Leve den nya ordningen. Med kejsaren ute ur spelet-
-byggde Fredrick Ebert och socialdemokraterna upp en ny republik.
Socialdemokraterna fick makt enbart genom alliansen med armén.
Med arméns hjälp kväste de revolutionen och återställde ordningen.
Resultatet blev en kompromissernas stat, där få kände sig engagerade.
Revolutionen hade farit hårt fram i Bayern.
Under lång tid var det fullt av vänsteridealister i Munchen.
Ett antal månader efter Berlin, tog militära trupper över Munchen.
Det var paramilitära gäng som bildats för att motarbeta de styrande arbetarråden.
Bayern var inte längre revolutionens vagga, utan kontrarevolutionens.
Befrielsestyrkorna stannade kvar efter befrielsen.
Det var soldater som vägrade återanpassa sig till civilt liv.
Kriget hade lärt dem att se världen genom-
-starkt ledarskap, lydnad och krigsrätt. Det skulle inte förändras.
En av dem var, Adolf Hitler.
Han hade tjänstgjort som ordonnans vid fronten och fått järnkorset.
Han blev bara korpral. Hans befäl ansåg att han saknade ledaregenskaper.
Hans kamrater såg honom som en udda figur, som höll sig för sig själv.
Efter kriget hyrde han rum i Munchen, där han titulerade sig själv skribent.
Han var 30 år och rädd för att behöva leva ett civilt liv.
Som skoningslös outsider befann han sig snart i tidens politiska drama.
Han gick med i ett av otal politiska partier sent 1 919.
Den unge agitatorn började snart sticka ut.
Han blev en nyckelfigur bland militärgrupperna och nationalisterna.
Hans personlighet började formas.
Hans många tal i ölkällare och på gator hälsades med stigande entusiasm.
Hans första mål var att skapa stöd för en som var större än han själv.
Att presentera mannen som skulle leda kampen mot yttre och inre fiender.
Denne odiskutable ledare var general Ludendorff.
Tre år senare, på nationalisternas möte i Nurnberg, hade Hitler blivit en ledare.
Han hade lyckats för att han var ung och maktlysten-
-och även för att han föraktade sina reaktionära bundsförvanter-
-som han betraktade som reliker från en död epok.
Han började snart röna uppmärksamhet från inflytelserika grupperingar.
Välbeställda kvinnor svärmade runt den unge agitatorn.
Hans rykte spreds vilket ökade hans självförtroende och aggressivitet.
Allt eller inget, var hans motto. Han deltog i en statskupp.
För ett ögonblick verkade det som han hade Munchen inom räckhåll.
En proklamation till folket meddelade att regeringen störtats-
-och att Ludendorff, Hitler och andra nu ledde en nationell regering.
Men kuppen misslyckades. Vid De fallna hjältarnas palats, Feldherrenhalle-
-bröts stöddemonstrationen för Hitler och Ludendorff upp av polisen.
Hitler flydde i panik. Det verkade som om hans karriär var slut.
l väntan på dom i häktet, föll han ner i en djup depression.
Hans vänner var tvungna att övertala honom att inte ta sitt liv.
När han hörde att han och hans vänner skulle dömas för förräderi-
-kände han att det var hans stora chans.
Det här var hans stora chans att nå ut till massorna utanför rättssalen.
De anklagade blev åklagarna.
l stället för att neka, tog han fullt ansvar för sina handlingar-
-och tog på sig rollen som fäderneslandets frälsare.
På så sätt vann han sympati och vände motgång till medgång.
Planen fungerade perfekt. Hitler blev rättegångens stjärna-
-och general Ludendorff blev petad från sitt ledarskap.
Fotona från rättegången visar på hans nyfunna säkerhet.
Han var redan fuhrern, men verkade inte helt säker i rollen.
Rättegången slutade i framgång för de anklagade.
Trots det fick Hitler ett femårigt fängelsestraff i Landsberg.
l fängelset såg han sig ännu som den moraliske segraren.
Snart så hade misslyckandet förvandlats till en legendarisk triumf.
Han vände helt enkelt upp och ner på verkligheten.
Flera år efteråt återupplivade han 1923 års fiasko om och om igen-
-som en segerns marsch.
Han lade en krans på Feldherrenhalle, till minne av de 16 som dog 1923.
Därifrån gick processionen till Königsplatz.
Hitler hade uppfört två minnesmärken där till minne av de som dog.
Deras namn lästes ceremoniellt upp.
l dessa nationens gudahus hade den eviga vakan för de fallna hjältarna börjat.
Som regissör och stjärna lämnade Hitler sin hyllning ensam.
En stor ledare i självpåtagen isolering.
9 november 1923 var den mest tursamma dagen i mitt liv, sa han senare.
Hans fängelsevistelse blev en vändpunkt i hans karriär.
Han hade tid att arbeta fram en ny taktik och att skriva, Mein Kampf.
Där han förmedlade sin antisemitism och kamp för lebensraum.
Efter ett år blev han villkorligt frigiven.
Men hans tid var ännu ej inne.
Den föraktade republiken var nu ordentligt befäst.
Han tjurade i Obersalzberg-
-och betraktade Tysklands växande besatthet av en kultur han föraktade.
Niggerälskande, var hans nedlåtande namn på den.
Som politiker var han nästan bortglömd.
lnte ens relationen till systerdottern Gilly uppmärksammades.
Bilder på lantligt liv.
Det var i kosmopolitiska Berlin som Hitler såg det han avskydde besannas.
Politiska intriger, kommunister, judar.
lngen lyssnade på hans varningar. Han var ännu ute i kylan.
Han betraktades som ytterligare en excentriker från det galna 1920-talet.
Medan Berlin hyllade Chaplin, som senare skulle spela in parodin Diktatorn-
-slipade Hitler sin rollfigur till perfektion.
Han hade lärt läxan från den misslyckade kuppen.
Nu undvek han våld och framställde sig som en respektabel medborgare.
Han utvecklade en smak för mörka kostymer och omgav sig med barn i vitt.
Om vi inte kan krossa fienden med våld, måste vi övervinna dem i antal, sa han.
Vi måste vinna stöd, istället för att sprida terror.
Denna taktik lovade mycket inför framtiden-
-men först var han tvungen att organisera sitt parti.
Ännu inte den odiskutable ledaren, jobbade han på sin framtoning.
Ofta var hans framträdanden groteska, men han lärde sig hela tiden.
Han imiterade militära ledares manér, för att imponera på soldaterna.
Han skylde brister i sin auktoritet genom att bära en piska.
När gamla vapenbröder kom för nära blev han irriterad.
Julius Streicher tillrättavisades å det bestämdaste.
Hans framträdanden kunde fortfarande misslyckas.
Han var ännu inte den fuhrer han ville vara.
På tre år lyckades han organisera nationalsocialisterna till en enhet.
Lokala avdelningar växte upp, många av dem var motorburna.
Hitler koncentrerade sig på att omforma de unga.
Han erbjöd dem vad de ville ha...
Äventyr, disciplin och en chans att revoltera mot föräldrarnas världsbild.
Två tredjedelar av SA, partiets stormtrupper, var under 30 år.
Varje år höll Hitler ett partimöte i Nurnberg.
Folk kom från alla delar av landet för att deltaga och se sin ledare.
Nationalsocialisterna var ännu bara ett minoritetsparti.
Men de var mycket välorganiserade och det verkade som om inget hindrade dem.
Denna beslutsamhet gjorde bestående intryck, även på de icke hängivna.
Folk förbryllades över mannen som kunde verka så tilldragande på så många.
Vid slutparaden trängdes tusentals för att få en skymt av partiledaren.
Hitler var redan van att leda ett politiskt möte som om det var karneval.
Folk hade inte upplevt det sen Kaiserns dagar.
Även Hitler kunde fångas av karnevalsstämningen-
-blandningen av uniformer, färger och yra.
Det var den självbilden han närde.
En man med ett uppdrag, grym - redo att slåss.
Han hade föresatt sig att rädda Tyskland. Men Tyskland lät honom vänta.
Hans stund kom när gatustrider uppstod.
1929 var världen i ekonomisk kris.
Tyskland hade 3 miljoner arbetslösa.
Två år senare hade siffran dubblerats.
Misär och fattigdom fanns överallt. Folk kände att de slösade bort sina liv.
Nationalsocialisternas alternativ var en sprudlande optimism.
De kunde inte råda bot på fattigdomen-
-men de erbjöd folk att ha kul i stället för teorier.
lstället för att trötta ut folk med exploatering och klasskamp-
-gav de dem en känsla av tillhörighet.
Över hela landet sattes självhjälpgrupper upp-
-och arbetargrupper organiserades av partimedlemmar-
-som borgmästaren i Koburg.
Den som inte har egen skjorta, kan alltid ta på sig en brun, löd mottot.
Det fanns även soppa.
Allt detta ökade nationalsocialisternas popularitet.
Krisen gav nya medlemmar och sympatisörer.
Partiorganisationen visade sig fungera. Tusentals nya medlemmar rekryterades.
Offentligt engagerade sig Hitler mot fattigdomen-
-samtidigt som han gjorde allt för att öka krisen.
Han visste att det var hans stora chans.
Snart kände han sig mogen att ta vara på möjligheterna i huvudstaden.
Redan 1926 hade han skickat Goebbels till Berlin för att jämna marken.
Nazistpartiets viktigaste agitator tog sin trupp rakt in på rött territorium.
Attacken var inte riktad mot de svaga och osäkra republikanerna-
-utan mot kommunisterna.
Ernst Thälmann var kommunisternas ledare.
Detta kallades en provokations- marsch, enligt den tidens jargong.
Ett underjordiskt inbördeskrig bröt ut. Varje helg skördades det offer.
Republiken hade inte mycket att sätta emot, förutom starkare vapen.
Republiken vittrade.
När depressionen fick fäste förlorade man sin viktigaste person-
-Gustav Stresemann. Med hans död började Weimarrepublikens dödskamp.
Folk kände att de som förblev lojala mot republiken kunde få det hårt.
Hitler var framme vid grindarna.
Den erövrande hjälten väntade i kulisserna.
Han hade dragit stor fördel av krisen.
Nu var han redo att äntra scenen som den store frälsaren.
Aldrig harjag känt mig så lycklig, sa han. Folk flockades kring honom.
De följde honom vart han gick. De gjorde vad som helst för honom.
Och Hitler gladdes åt rollen han hade övat på så länge.
Medelklassen satte nu sitt hopp till honom.
De hoppades att hans beslutsamhet skulle lyckas där andra misslyckats.
...är era dyra insatser och arbete...
Hugenberg och de konservativa ville värva demagogen för sina egna syften.
Här fanns en man som kunde ge dem ett massivt stöd.
Hösten 1931 bjöd de in Hitler till ett gemensamt möte i Harzburg.
Hugenbergs plan gick i stöpet.
Hitler lät dem vänta. Han var inte intresserad av ett samarbete.
Han ville inte utnyttjas av andra.
Harzburg var menat som signalen för en högerattack mot republiken.
Men alliansen mellan de konservativa och nationalsocialisterna blev aldrig av.
Det var Hitlers förtjänst. Hans självförtroende hade växt.
Hitler hade tänkt att erövra makten själv. Han var inte öppen för mutor.
Han accepterade pengar, men bara när de skänktes villkorslöst.
Våren 1932 gjorde han sin första luftburna propagandaturné.
Han täckte 20 städer på sju dagar.
Fem valkampanjer utkämpades på ett år.
Hitler ville krossa demokratin genom att dra fördel av dess regelverk.
Hitler Ovan Tyskland, var turnéns slogan.
För vissa var den ett hot, för andra en frälsning.
En sak växte sig tydligare under kampanjen...
Nu kunde inget stoppa honom. lngen annan politiker kunde hota hans vision.
Han verkade allestädes närvarande, nästan övernaturlig.
Det här förstärkte bilden av en ickepolitiker, med messianska drag.
Allt var dock utmejslat med militär precision.
1932 höll Hitler sina mest framgångsrika och spektakulära tal.
Det var också året då Nazistpartiet blev det mäktigaste i landet.
Vad folk tog till sig mest, var löftena om att allt skulle bli annorlunda.
Om och om igen sa han sig dela deras problem och att han förstod deras oro.
Han var en av dem. Livet hade inte varit mer barmhärtigt mot honom.
Som de, hade han vänt sig till politiken i desperation.
Han var outtröttlig, hela tiden i rörelse.
Han beskrev själv den tiden som en kringflackande jakt.
En ständig jakt på omvända.
Han reste vartsomhelst för att träffa dem.
Goebbels skröt om ett världsrekord i personliga möten.
Hitler lät ingen tvivla på avsikterna.
Vi är intoleranta. Jag har ställt upp ett enda mål.
Det är att sopa det marxistiska partiet ut ur Tyskland.
Ni förväxlar mig alltid med borgerliga och marxistiska politiker.
ldag SPD, i morgon USPD, i övermorgon KPD...
Eller i dag, demokrat och i morgon Tyska folkpartiet...
Ni förväxlar oss med er själva.
Vi har ett enda mål och det följer vi hänsynslöst.
Det var hans mål: Att rasera sociala barriärer.
Alla skulle befrias från konventionens bojor och förenas i folkgemenskapen.
Den som stödde Hitler kunde räkna med beskydd.
Den skrämda medelklassen, arbetarna eller de arbetslösa.
Hans plattityder var riktade till alla.
Regeringar kommer och går, men folket förblir detsamma.
Republikens regering var maktlös och kunde inte stävja kaoset.
Regeringssupportrarna höll sig undan. De lät polisen kämpa mot statsfienderna.
Stormtrupper som arresterats i Berlin.
Hitler Ovan Tyskland. Hans mål var inom räckhåll.
De underordnade väntade på flygplatsen. Göring och SA-ledaren, Ernst Röhm.
Hans åskådare var nu hundratusentals.
Folk hade ingen aning om att partiet stod inför en större kris.
Nazisterna hade avslagits vid senaste valet. Partiets ledarskap var splittrat-
-och de hade ekonomiska bekymmer.
För Hitler var det en anledning att öka sin förtalskampanj.
De pratar inte om de tiotusentals-
-som år efter år öppnar sina gaskranar.
Det handlar inte om att de har det så bra.
Han var fortfarande fast besluten att störta republiken.
En rörelse skapad ur ingenting.
Ni kan trycka ner oss.
Ni kan även döda oss! Men vi ger oss aldrig!
l Januari 1933 var republiken historia.
Heil!
Ändå räckte inte Hitlers energi till för att föra honom till makten.
Det krävdes motståndarnas resignation för att få det han ville.
Trötta på de ständiga striderna, gav de till sist upp.
På morgonen 30 januari 1933, åkte Hitler till presidentpalatset.
Hindenburg utnämnde honom till kansler.
Lite efter 11 .00, hade de avklarat ritualerna.
Hitler var hycklande artig.
Men han reserverade en argsint blick till Hugenberg.
Ett nedlåtande ord hade nästan förstört allt i sista sekund.
Tre nazister och åtta konservativa. Hitler skulle ingå bland dem.
På kvällen 30 januari, blickar Hindenburg ner på de marscherande-
-när de firar sin seger med ett fackeltåg.
Några fönster därifrån står Hitler. Han visade vem som var segraren.
Det här var hans armé och den skulle vinna honom total makt.
Det var enbart ett regeringsskifte-
-men alla kände på sig att det var ett förspel till nåt omvälvande.
Fyra veckor senare brann Reichstag, den tyska riksdagsbyggnaden.
Vem som startade branden vet man inte, men nazisterna tjänade på det.
Samma natt startade en våg av arresteringar.
Nationalsocialisterna arbetade sig flitigt mot toppen.
De kallade det maktövertagande.
lnitialt beordrade Hitler att de skulle synas mer vid valet.
Hans brunskjortade stormtrupper utgjorde en skrämseleffekt.
På valdagens kväll begav sig Hitler till Königsberg.
Alla radiostationer fick för första gången till uppgift att sända hans tal.
Alla bybor runtomkring, gamla som unga, skyndade för att få en skymt-
-av mannen som var deras framtidshopp.
Trots allt arbete, fick national- socialisterna endast 43,9% av rösterna.
Men tillsammans med de konservativa fick de en liten majoritet.
21 mars samlades nya regeringen i Potsdam.
Hitler hade planerat en stor försoningsceremoni-
-för att överskyla de våldsamheter som kantat hans första veckor vid makten.
Vid minnesstunden skulle alla meningsskiljaktigheter begravas.
Fältherren Hindenburgs närvaro gav ett melankoliskt intryck av en svunnen tid.
Vid lunchtid samlades man vid Fredrik Den Stores grav.
lcke närvarande var kommunisterna, som arresterats, och socialdemokraterna.
Regeringen och nationalförsamlingen är fastställd.
Vi är fast beslutna om att fullfölja uppdraget.
Denna syn lugnade många ängsliga.
Den nya kanslern stod sida vid sida med den gamle Hindenburg.
De nya tillskansade sig de gamla traditionerna.
Hindenburg var blott en galjonsfigur.
Omedveten om vad som pågick, symboliserade han en förgången tid.
Genom vårt förflutnas heder, kan de hantera framtiden.
När ni i ert dagliga värv blickar tillbaka.
Kom då ihåg vad jag sagt. l denna anda låt oss utbringa ett leve-
-för Tyskland, vårt älskade fädernesland... Hurra!
Sen kom Hitler.
Tyska pojkar!
Tyska flickor!
All heder till vår rikspresident, von Hindenburg. Han leve... Hurra...
Tysklands folkgemenskap höll på att förverkligas.
Hitlers nästa steg var att utropa 1 maj till en nationell högtidssdag.
Det var nåt generationer av arbetare hade slagits förgäves för.
Nu var det deras dag.
Tysklands folk är inte längre ett folk utan heder-
-ett skammens folk-
-ett likgiltigt folk. Nej...
Tyska folket har blivit starkt igen.
Både till ande och vilja, starkt!
l sina uppoffringar, starkt!
Vi låter oss inte kuvas-
-varken i kampen eller i friheten-
-hur det än går för det tyska folket och fäderneslandet.
Heil!
Kvällen slutade med enande rop, som om Hitler hade avskaffat klasskonflikterna.
Följande dag återuppstod våldsamheterna. Stormtrupper ockuperade fackkontor.
De mötte inget motstånd. Till sist hade allt motstånd tystats.
Snart kunde Hitler tala till de samlade arbetarna...
Den som inte kan förlåta mig för att jag ödelagt det marxistiska partiet...
Min vän, jag har även ödelagt alla andra på samma sätt.
Folkgemenskap... Volksgemeinschaft.
Alla fördes in i leden för den nya ordningen.
De kallade det för: Gleichschaltung...förenandet.
Det nådde alla...även landsortsborna.
30 januari kastades tärningen.
Jag tror inte att våra motståndare som skrattade åt oss, skrattar åt oss i dag.
Nu hade motståndarna inget att skratta åt.
Under en tid hade SA gett sig på judiska verksamheter.
De var ivriga att gå längre, men Hitler var inte stark nog att löpa linan ut.
10 Maj 1933 tändes bokbål i alla universitetsstäder.
Studenter slängde böcker av förbjudna författare på elden.
l Berlin höll Goebbels ett eldtal.
l denna midnattstimma-
-överlämnar vi det förflutnas onda anda till flammorna.
De första judarna såg vad som komma skulle och lämnade landet.
Våren 1933 byggdes de första koncentrationslägren.
lngen ville se såna här bilder. Det var alltför skamfyllt, alltför störande.
Offrens plåga dränktes av käcka sånger och gladlynthet.
Terrorn bakom taggtråden skyldes av familjetrivsel och folklore.
De var alla en stor lycklig familj... Eller nästan alla.
Albert Einstein passade inte längre in.
lnte heller Thomas Mann.
Men många ansåg att man inte kan göra revolution utan att vissa skadas.
Max Reinhardt var tvungen att emigrera.
Så även, Fritz Kortner.
Richard Tauber gav sig också av i desperation.
Det fanns ingen plats för dem i den nya tyska kulturen.
Ernst Lubitsch hade redan gett sig av, ett otal andra skulle följa.
De lämnade Tyskland till sin folkgemenskap och provinsialism.
Tysk film gjorde vad de kunde för att fylla hålet. Otto Gebuhr stannade.
Vi spelar vår tids drama-
-i plikten och uppoffringens anda som gjorde ett folk stort.
l denna tid behöver vi plikter och uppoffringar. Bidra gärna generöst-
-till vinterhjälpskampanjen för vårt folk.
Snart fick man med andra betydande personer.
Folk samlades kring den obligatoriska soppan om söndagarna.
Souvenirer av Hitler såldes i massor.
Men det fanns ännu 5 miljoner arbetslösa.
Hitler visste att allt handlade om hur han hanterade arbetslöshetsfrågan.
Detta spadtag ska visa på ett storverk-
-av vår vilja, vår arbetsduglighet, vår flit och vår kraft.
Tyska arbetare, till verket!
Det var en form av allmän mobilisering. Arbetet på Autobahn påbörjades.
Han täckte landets alla hörn och lanserade, arbeitsschlacht.
Arbetets kamp.
Han utstrålade självförtroende. Dåligt självförtroende var smittsamt.
Här lägger han grunden till nya tyska konstmuséet i Munchen.
Många projekt planerades långt före honom. Autobahn, till exempel-
-som ännu förknippas med honom.
Denna dynamiska kraft höjde regimens popularitet.
Folk kände av förbättringarna.
Hitler hade inte bara lovat jobb.
Nationen hade inte återhämtat sig från förödmjukelsen efter 1 :a världskriget.
Under honom måste den nationella stoltheten återuppbyggas.
Vi vägrar att låta oss kuvas.
l Tyskland måste någon stå upp och säga att freden var orättvis.
Detta förtryck mot oss accepterar vi inte.
Vi frågar inte någon om tillåtelse.
Sommaren 1 933 hade han nästan uppnått sitt mål. Det syntes på hans hållning.
Den första fasen av maktövertagandet var avklarad.
Konflikter låg framför honom.
Hitler riskerade hamna mitt i elden mellan de två stora militärstyrkorna.
Den nationella försvarsstyrkan-
-och SA, stormtrupperna som Hitler använt för att komma till makten.
Ledaren för SA, Ernst Röhm, ville radera ut försvarsstyrkan.
Han ville att SA skulle bli den enda beväpnade styrkan.
Han ville iscensätta en riktig revolution och ta makten med vapen.
Det var inte så Hitler såg revolutionen. Han ville underminera staten inifrån.
Han fick flera gånger tillrättavisa SA.
En stor epok...har tagit sin början.
Och vi är bara ett levande vittne till det.
Han var fortfarande obeslutsam, men Röhms efterföljare väntade i kulisserna.
Heinrich Himmler, SS:s chef.
...i Tyskland...
...har alla tidigare likadana...
...föregångare av denna typ, utmärkt sig genom sin oerhörda disciplin...
...och planmässighet i genomförandet.
Militären är nationens vapendragare...
...och ni måste vara viljans bärare...
...den politiska styrkan för vårt land.
Röhm var ingen lätt man att flytta på. Han var aggressiv och högdragen-
-fast inte utan en hundliknande tillgivenhet till sin ledare.
Hitler försökte en tid muta Röhm med utmärkelser.
Trots detta intensifierades konflikten.
Till sist tillgrep han sitt beprövade dubbelspel.
Tillsammans med sin skrämmande SS-vakt dök han upp på ett SA-möte.
Men tonen i talet var märkvärdigt bönfallande.
Jag vill i dag tacka er för att ni inte övergav mig då.
Det är ni och enbart ni som gjort detta möjligt.
Tyskland hade aldrig kunnat räddas utan er.
Ni har ensamrätt genom ert mod att kalla er-
-folket och fäderneslandets räddare.
Vid slutet av juni 1934 slog han till.
Röhm och nästan alla av SA:s ledare mördades.
Denna gång var det inte de röda, eller dem de smädade i sina kampsånger.
Det var deras egna som höll i vapnen.
Morden chockade republiken.
Men samtidigt var man tacksamma att hotet från SA hade eliminerats.
De övertygade sig själva om att rörelsen mognat och skulle uppföra sig väl nu.
Det var en illusion som Hitler närde.
En månad senare dog president Hindenburg.
l Tannenberg sörjde man en man som under en tid enbart varit en galjonsfigur.
Trots det hade han varit det sista hindret på Hitlers väg.
Hitler hade väntat på denna dag. Nu hade han total kontroll.
Två dagar senare kapitulerade försvarsstyrkan.
Jag svär inför Gud...
...denna heliga ed.
...att tjäna denna fuhrer, tyska riket och folket...
...Adolf Hitler...
...och den tyska Wehrmacht...
...min oinskränkta lydnad erbjuda.
l gengäld för mordet på Ernst Röhm-
-krävde han en personlig ed från hela krigsmakten.
Till sist hade Hitler uppnått maktfullkomlighet.
Vid partimötet i Nurnberg 1 934, firade man den nya ordningen.
Hitler lät meddela sina partivänner att övertagandet av makten var genomförd.
Han deklarerade att på tusen år kommer ingen revolution att äga rum i Tyskland.
lngen regim hade nånsin proklamerat sig med sån skrytsamhet.
Skogar av banér och marscherande kolonner rörde sig i ändlösa mönster.
Förvirringen från tidigare år hade lämnat sina spår-
-men för dem som skakats av kaoset och anarkin, hade Hitler-
-gång på gång lovat att under hans styre skulle allt bli annorlunda.
Han gav dem inte rättigheter, utan geometrins fascination.
Mötets klimax var hyllningen till de döda.
Massorna formade fuhrerns väg.
Med Himmler och nye SA-chefen Lutze bakom sig, skred han fram.
Regimen lärde sig aldrig att hedra livet-
-men avverkade åtskilliga mil för sin dödskult.
Ceremoniernas huvudelement var makt, ordning och högtidlighet.
Scenerierna skulle ge folket en känsla av upphöjdhet-
-och förbereda dem för en ödmjuk återgång till vardagen.
Hitler hade tagit makten och fått in folket i ledet.
Nu kunde han koncentrera sig på utrikespolitik.
Saarland hade återförts till Tyskland. Det var första steget.
Kort därefter bröt Hitler Versailles- fördraget genom införandet av värnplikt.
Sen började han upprusta Tyskland.
Snart tog han ännu en stor risk.
7 mars 1936 sände han in trupperna i det demilitariserade Rehnlandet.
För första gången antog han utmaningen. l Tyskland hade motståndarna backat.
Hur andra länder skulle reagera visste han inte. Han var beredd att ta risken.
Rehnlandet ockuperas av våra soldater-
-som var mitt livs svåraste och våghalsigaste arbetsuppdrag.
Tyska folket var i det stora hela nöjda. En del problem kvarstod.
Förföljelsen av minoriteter, partiets dominans och känslan av osäkerhet.
Men den långa perioden av intern och extern oro verkade vara över.
Livet gick åter sin gilla gång, mot en bakgrund av otyglad orättvisa.
Republiken och dess konflikter tillhörde det förflutna.
Arbetslösheten och förnedringen från andra makter var bortglömda.
Upptagna av privatlivet förflöt invånarnas liv i makligt tempo.
Och regimen jobbade hårt för sin popularitet.
Julfirande i den totalitära välfärdsstaten.
Jag ärjättelycklig att ni alla kunde komma-
-så att vi kan fira en gemensam jul.
Och nu alla barn ska vi skänka en tanke åt vår fuhrer.
Göring gav despotismen ett mänskligt ansikte.
Sen kom mer skräck.
Hela tiden hade regimen två ansikten.
En uttänkt psykologisk balans mellan rädsla och uppsluppenhet.
Å ena sidan svarta uniformer, ett hot från en växande terrorapparat.
Å andra sidan, känslomässiga mellanspel.
Hitler såg ibland väldigt obekväm ut i sin roll.
Terror och jovialitet inom samme man. SS-ledaren, Sepp Dietrich.
Under Himmler byggdes SS upp till att bli regimens ideologiska avantgarde.
Det växte till ett gigantiskt nätverk av byråkratiska avdelningar-
-vars uppgift var förtryck och terror.
För tillfället enbart inom Tyskland. De växte inför ett ovetande Europa-
-och var redo att utrota och härska.
Regimen organiserade totalitär välfärd-
-stärkt av nöjeskryssningar till Madeira och de norska fjordarna.
Det goda livet som övervakades av nationens storhet.
Man förförde folket genom sociala välfärdsprogram.
Stor aktivitet pågick på den sociopolitiska fronten.
Ett års civiltjänstgöring startades för flickor.
Stora familjer uppmuntrades.
Nazistledare tröttnade aldrig på att säga att tyskarna saknade livsrum-
-medan de likväl uppmuntrade befolkningstillväxten.
Dessa ynglingar skulle bli soldater i kampen om lebensraum.
Av den anledningen fick de vapenutbildning.
Pojkar och flickor rekryterades tidigt och skolades in i naziststaten.
-Heil Hitler. Bra jobbat. -Tack.
-Hur mår lantbrukerskan? -Hon mår bättre, tack.
Helga, vad tycker du är bäst, skolbänken eller tvättstugan?
-Jag tycker båda är riktigt bra. -Hälsa hem.
Regimen exploaterade deras goda vilja.
De drog fördel av ungdomlig idealism och längtan efter kamratskap.
Framtiden ligger i de organiserade militärlägren, deklarerade Hitler.
Han samlade konstant de unga till massmöten.
Här blir den nya ordningens anda en betydelsefull upplevelse för dem.
Här lär de sig att individen är intet och samhället allt.
Hitler såg frön till en ny ras, som han byggde sina frälsningstankar kring.
Vi måste skapa en ny människa.
För att bekämpa vår tids-
-typiska tecken på degeneration.
Ungdomen, den tyska framtiden, ska vara-
-slanka, snabba som vinthundar, sega som läder och hårda som Kruppstål.
Olympiska spelen hölls i Berlin, sommaren 1936.
Det var regimens chans att stå värdar inför världen.
Världen trodde Tyskland upprustade febrilt under ett terrorvälde.
Hitler uppvisade medvetet idylliska scener av en fredsälskande nation.
En övertygande uppvisning.
De flesta nationer föll in i Hitlerhälsningen. lnte britterna.
Men fransmännen och många andra lät sig dras med.
Bedrägeriet hade lyckats.
Tredje riket kunde visa upp sig som en modern industriell stat.
Det fanns bara lite udda detaljer som förstörde bilden.
Glorifieringen av blod, jord och lantligt liv till exempel.
Eller återupplivandet av det germanska dramat, men det sågs mer som en fluga.
Som kulten kring blodbanéret, vars kraft sades befrämja alla andra flaggor.
Det var inte bara flugor.
Det visade hur djupt regimens rötter gick ner i det mörka förflutnas magi.
Det illavarslande var närvarande även under det uppsluppna firandet.
Hitler var inte så samvetsgrann kring sina rutinplikter som kansler.
l sin ungdom hade han drömt om ett stilfullt kringflackande liv.
Drömmen besannades. En dilettant i en karusell av resor och tal.
Det fanns ett sug efter honom. Hela Tyskland hade blivit hans scen.
Det fanns alltid en publik och en stödjande anhängarskara.
Han såg aldrig ett vanligt jobb som lockande.
Ett liten gnutta geni är mer värdefullt än ett livslångt slitgöra, sa han.
Det var hans gamla fantasi kring konstnärens liv.
Han sågs sällan i Berlin. Det var som om han flydde sina plikter.
Denna flagranta lättja, uttryckte Oswald Spengler som-
-att Tredje Riket organiserades för dem som inte kunde få jobb-
-av dem som inte ville ha nåt.
Han flackade rastlöst från scen till scen. Här bidrar han till vinterhjälpen.
Efter sina många framträdanden levde han i sysslolöshet.
Det gjorde honom apatisk.
Men ljudet av applåderna fick honom att vakna upp för ännu ett tal.
Folkets största arbetare... Adolf Hitler!
Genom oss finns Tyskland. lnom oss marscherar Tyskland-
-och efter oss kommer Tyskland.
Han spelade sina roller med stor skicklighet.
Men ibland kunde kasten vara alltför tvära även för honom.
Hitlers flackande kunde ge intryck av att fuhrern var allestädes närvarande.
Under de åren var han sällan länge på samma ställe.
Han var en återkommande gäst på Bayreuth festival-
-och en frekvent gäst hos Winifred Wagner.
Hans nöjen förändrades som hans sinnesstämning.
En konstant ström av besökare fick lyssna på hans älsklingsprojekt.
Denna gång var åhörarna brittiska krigsveteraner.
Han tog sig alltid tid att hänge sig åt sin passion för arkitektur.
Med Albert Speer och andra arkitekter planerade han att ett otal städer.
Han skissade ofta på sina idéer.
Allting skulle vara monumentalt.
Om jag inte sysslat med politik, hade jag blivit en stor arkitekt, sa han.
Albert Speers nya rikskansli var ett sånt projekt.
Det byggdes på nio månader. En av få byggnader som färdigställdes.
Resten fastnade på planeringsstadiet.
Hitlers arbetsrum användes sällan. Skrivbordet var mer ett ornament.
Likaså kabinettrummet. lnga möten hölls nånsin här.
Från klar himmel regnade det hakkors över Österrike.
Det var 4 mars 1 938. Hitler hade till sist överkommit inaktiviteten.
Han korsade gränsen nära sin födelseort, Braunau.
Folk gladdes åt expansionen, som de såg som drömmen om en tysk nation.
Anschluss, ett bevis på beslutsamhet.
Ett förenande av tyskarna efter Versiallesfördraget-
-vars villkor ansetts som orättvisa.
Märkbart berörd intog han Wien. Staden välkomnade honom som en hjälte.
Man hedrade mannen som enat det tyska folket.
Från det kejserliga palatsets balkong kungjorde han:
Som fuhrer och kansler för den tyska nationen-
-kungör jag högaktningsfullt inträdet-
-av min hembygd i det Tyska riket.
Utan ltaliens medgivande hade Anschluss inte varit möjligt.
Benito Mussolini hade offrat sin vänskap med Österrike för alliansen med Hitler.
Hitler var tacksam.
Han hade jobbat på att vinna diktatorns förtroende.
Mussolini hade övervunnit sin misstro-
-när Hitler börjat stödja ll Duces utrikespolitik.
Banden mellan dem stärktes under besök i varandras länder.
Alliansen blev, i deras känsloladdade fascistterminologi-
-axeln som världens öde snurrade kring.
Mussolinis besök i Tyskland, på hösten 1937-
-avslutades med ett nattligt möte på olympiska stadion i Berlin.
Det talades ambitiöst om världsherravälde.
Det fascistiska ltalien har genom denna mans genialiska kreativitet-
-blivit ett nytt imperium. Benito Mussolini kan nu med egna ögon se-
-hur den nationalsocialistiska rörelsen-
-och Tyskland genom sitt hållningssätt-
-och sin militära överlägsenhet blivit en världsmakt.
Mussolini deklarerade sin lojalitet till Tyskland i nöd och lust.
Det var hans kapitulation inför Hitler, mannen han hade föraktat.
Till våra stora gemensamma folk. En storartad och växande skara-
-som i dag är 115 miljoner och som står enade i sin beslutsamhet.
Regn, känslopjunk och smart koreografi-
-var ltaliens utrikesminister, Cianos, ironiska utsaga.
Hitlers propagandaexperter föredrog att förlägga ceremonierna nattetid.
Om och om igen organiserade de fackeltåg för att ge en bild av demonisk glöd.
Fascisternas eldskult var ett omen om den eld som skulle förtära världen.
Mörkret dolde också en högst ordinär iscensättning.
Hitler uppskattade inte att hans partitoppar blivit feta och självgoda.
Det låg inte i linje med hans vision.
För dem som tycker att det verkar förbryllande och hemlighetsfullt-
-att de hundratusentals som tillsammans-
-i nöd, lidande och sina uppoffringar-
-fått order som inte kommer från någon befälhavare-
-utan istället skapats av det tyska folket självt.
Det var en iscensättning som liknade ett begravningsbål.
Hitler trollbands själv av den mystik han skapade.
Det var en försmak av den kommande förintelsen.
Under lång tid hade politikern Hitler hållit självglorifieringen i schack.
Nu hade han dragits med av allt smicker.
Vid Munchens konstvernissage fanns ett porträtt, han själv valt, i centrum.
Många tyskar förväntade att han skulle leda dem in i en gyllene tidsålder.
De misstänkte aldrig att hans enda mål var krig.
Sex månader efter intåget i Österrike korsade han ännu gång Tysklands gräns.
Denna gång för att ta en del av Tjeckoslovakien.
England och Frankrike sände sina statsöverhuvuden till Tyskland.
Neville Chamberlain ville ha fred till varje pris.
Deladier, Frankrikes premiärminister, ville också undvika krig.
Hela Munchen hälsade dem.
De var väntade vid Hitlers högkvarter. Mussolini anlände några timmar innan.
De två ledarna hade redan beslutat sig. Sudetenland skulle annekteras.
När de brittiska och franska delegaterna anlände, fanns inget mer att diskutera.
Deladier och Chamberlain undertecknade avtalet som axelmakterna kokat ihop.
Ännu en gång hade Hitler satsat allt och vunnit.
Det var den enkla hemligheten bakom hans framgång.
Två dagar senare marscherade tyskarna in i Sudetenland.
De hälsades som befriare. l 20 år hade sudetentyskarna-
-levt som en minoritet i den multi-etniska tjeckoslovakiska staten.
En situation som dikterats av Versaillesfördraget.
För dem var det som att komma hem. För Hitler, ännu en erövringsfas.
De kallade den, blommornas krig.
Såna scener gjorde det lätt för Hitler att hävda att han botade en orättvisa-
-utan att använda våld... Men våldet förekom bakom kulisserna.
Känslorna som Hitler frammanade kan inte klassificeras som enbart politiska.
Det fanns också ett religiöst och erotiskt element i dem.
Han försågs med en mytisk kraft.
Undermedvetna begär nådde sitt klimax i såna här utbrott.
Hitler stod som en idol, inbjudande och lovandes befrielse.
Sen böjde han sig ned för att bryta spänningen.
De sexuella övertonerna var tydliga.
Hans egen bild av fuhrern var en orörlig monumental figur mitt i hysterin.
Distansen skapade en religiös glöd.
l många år hade han rört sig genom hyllande skaror.
Även om masshysterin var skapad, rättfärdigade den hans auktoritet.
Samtidigt påverkades han av de underliggande erotiska elementen.
Det avslöjade hans ord.
Var finns demokratin i de andra länderna?
Var är det möjligt att folk och ledning-
-nation och regering på så sätt-
-övergår i varandra, står upp för varandra och står sida vid sida.
Mötena med anhängarna laddade alltid upp hans batterier.
Laddade upp dem för nya våldshandlingar.
l november 1938, beordrade han att synagogorna skulle brännas ner.
Han ville samla folket kring en fiktiv fiende... Juden.
Nästa våldshandling... Prag.
På våren 1 939 invaderade Hitler Tjeckoslovakien, trots sina löften.
Med trupperna intog han det kungliga palatset.
Från slottet tog han emot applåderna från en hastigt ihopsamlad skara.
Det var inte längre blommornas krig. Nu var han öppet flankerad av SS-män.
Himmler och Heidrich fanns vid hans sida, när soldaterna ockuperade landet.
En våg av skräck drog genom Europa.
Folk förfärades över mobiliseringen.
Farväl och förtvivlan.
Till sist kom beslutet att slå tillbaka.
Lord Hallifax sade att han förstod Hitlers önskan om ickeblodiga segrar-
-men nu var blodutgjutelse oundviklig.
Skyndsamt organiserade länderna ett försvar.
Det var dåligt planerat. lngen var riktigt förberedd.
Ett bekymmerslöst Europa fick plötsligt inse fakta.
Fyra veckor efter intåget i Prag firade Hitler sin 50-årsdag.
Han markerade händelsen med en stor militärparad.
Han var nu besluten att löpa hela linan ut.
Jag träffade mina fiender i Munchen. De var som små maskar, sa han.
Centrala Berlin hade blivit ett mastodont militärläger.
Hitler ville att paraden skulle uppmuntra det tveksamma tyska folket.
Han var ännu irriterad över den ovation Chamberlain och Deladier fått.
Han beordrade att många utländska grupper skulle bjudas in.
Så många som möjligt från de fega demokratierna, som han uttryckte det.
Världens modernaste armé skulle paradera inför dem.
l fyra timmar marscherade enheter från alla arméns grenar framför dem.
Ett bevis på den upprustning Hitler hade åstadkommit.
Från allra första början hade han satt sina mål.
Erövring av lebensraum i Öst och till sist världsherravälde.
Den militära styrkan var verktyget för att uppnå målen-
-trots att han intygade att han bara ville ha fred.
Paraden på den nyligen upprättade öst-västliga vägen imponerade.
Tyska folket såg det som en bekräftelse på att Tyskland återigen var starkt.
Freden skulle nu vara än mer säkrad, trodde de... Födelsedagsfirande...
...men Hitler tänkte bara på krig.
Ännu en gång passerade en skog av banér i ett dramatiskt sceneri.
Hitler poserade som övervakare av ett förlopp som inte betydde nåt för honom-
-annat än som ett sätt för honom att demonstrera bedrägeriets konst.
Hitler sinne för det teatrala var uppenbart.
Ännu en gång, men för sista gången, glamoriserades döden-
-som i Wagners operor, där Hitler funnit sån inspiration.
Dramat var både färgrikt och inspirerande.
Den motoriserade armén som skulle utkämpa det kommande kriget.
Och sen...nostalgi från den preussiska tiden.
Som final visade militärmakten upp-
-en extravagant underkastelsegest gentemot sin ledare.
Sex år senare låg samma banér i smutsen på Röda Torget.
Dessa bilder släpptes för att missleda världen.
Besökare vid huset i Obersalzburg mötte en avslappnad Hitler-
-som gav dem mycket av sin tid.
Till slut drog han sig tillbaka till sitt örnnäste, Berghof.
Eva Braun, Hitlers älskarinna, filmade hans privata värld.
Det var alltid samma människor där. En del nära vänner med fru och stab.
Ribbentrop, Hitlers utrikesminister-
-och Goebbels, propagandaminister, hade båda anlänt från Berlin.
Albert Speer, Hitlers favoritarkitekt, som hade ett eget hus i Obersalzburg.
Hitler själv dök sällan upp från sin isolering.
Himmler och Heidrich, SS-cheferna, i deras övertygande medelklasskläder.
Det var hårt och hjärtligt på terrassen.
Hitler deltog själv inte mycket.
På sätt och vis var han ännu samma gamla knepiga och osociala korpral.
Eva Braun lämnades oftast åt att roa sig själv på bästa sätt.
Albert Speer mindes atmosfären som tryckt och tom.
Denna ödslighet tog Hitler med sig vart han än reste.
När han lämnade huset för nåt massmöte tog han med sig ensamheten.
Det var bara platsen som förändrades.
Berghof hade nästan blivit hans officiella bostad.
Det användes mer och mer vid statsbesök.
ltaliens utrikesminister, Ciano, är ett exempel på det.
Hitler älskade att imitera sina gäster.
Sen blev han sig själv igen.
Det finns få bilder på Hitler tillsammans med Eva Braun.
Få utanför den inre cirkeln kände till henne.
För utomstående var hon bara en medlem av Obersalzburgstaben.
Hitlers dagliga promenad var en viktig ritual. Att få gå vid hans sida-
-var en ära, som de andra svartsjukt noterade.
Det var här, blickande mot bergen, som han fattade alla viktiga beslut.
lnnan han kände sig säker, behövde han veckor av oavbruten inaktivitet.
Från Berghof blickade han mot Untersbergtoppen.
Den legendariske Frederick Barbarossas viloplats.
Augusti 1939 och Europa hade njutit av ännu en lång, lugn sommar.
1 september 1939 avlossade Schleswig Holstein 2:a-världskrigets första skott.
På morgonen körde Hitler till riksdagshuset-
-för att förklara Polen krig, när attacken redan var på väg.
För första gången har Polen i natt skjutit på vårt eget territorium.
De har skjutit mot vår reguljära armé.
Sedan 05.45 har elden besvarats.
Från och med nu används även bomber.
Polens mod och tro kunde inte stå emot den väldiga tyska armén.
Efter några få dagar besökte Hitler fronten.
Hitler lät dem veta att de kämpade inför fuhrerns ögon-
-och det drev dem till otroliga prestationer.
Berusad av framgång märkte han inte att England och Frankrike förklarat krig.
Han var övertygad om att Polen skulle intas på några dagar-
-och kunna överraska väststaterna med en redan genomförd aktion.
Åtta dagar efter att kriget börjat nådde trupperna Warszawa.
Hitler stirrade förhäxat på den brinnande staden.
Överväldigad av sin egen förödande makt, förklarade han-
-att detta väntar alla som står i min väg.
Efter två veckor var Polen krossat. Det gick fortare än han trott.
Han respekterade sina generaler och lyssnade gärna på dem.
Ett nytt koncept hade fötts... Blitzkrieg.
Dagen då Polen kapitulerade möttes tyska och ryska trupper vid Brest-Litovsk.
För att inget skulle störa attacken mot Polen hade Hitler slutit avtal-
-med sin ärkefiende, Stalin.
De hade enats om hur bytet skulle delas och var gränserna skulle dras.
Vapenbröderna firade segern med en gemensam parad.
Sen vände sig Hitler mot Väst.
l början av april 1 940 svepte han in i Danmark och Norge.
En månad senare manade han på sina generaler att marschera mot Frankrike.
Denna gång hade han själv lagt upp strategin.
Fallskärmsjägare förstörde fiende- positionerna i Holland och Belgien.
På samma gång avancerade tanksen djupt in på franskt territorium-
-och koncentrerade attacken på den nästan ointagliga fronten.
Fienden togs på sängen.
Hitler hade drivit igenom sin plan, trots att generalerna opponerade sig.
Succén gav honom nytt självförtroende. Nu såg han sig som en militär ledare.
Mer och mer tog han över dirigentpinnen från sin generalstab.
Attacken på Väst beslutades på några dagar.
Segern kunde blivit större om inte Hitler stannat i Dunkerque.
Hundratusentals krigsfångar togs.
Men huvuddelen av den brittiska styrkan flydde över kanalen.
Europa var inte beredd på en så skoningslös fiende.
Tysklands proklamationer togs emot med förfäran.
Man förstod varken mannen eller hans motiv.
Sex veckor efter attacken bad Frankrike om vapenstillestånd.
General Keitel hyllade honom som, den störste fältherren genom tiderna.
Hitlers övermod steg när han tog emot gratulationer från sina anhängare.
Sen började han planera ceremonin kring signerandet av vapenvilan.
Strax före 15.00, 21 juni, 1 940, anlände han till Compiégneskogen.
Den franska delegation följde strax därefter.
För att förnedra fransmännen-
-hade Hitler fått tag på samma tågvagn som 1918 års fredsfördrag signerats i.
Hitler tog platsen där fältmarsalk Foch hade suttit.
När fransmännen kom, kunde Hitler till fullo njuta av sin karriärs höjdpunkt.
Han hade svurit att aldrig stanna förrän skammen från 1918 eliminerats.
Nu hade han gjort det.
lngressen till avtalet pekade återigen på det förflutna.
Där stod att Tysklands tidigare lidande till sist var över.
Efteråt besökte Hitler Paris.
Efter att ha kört i tre timmar på de ödsliga gatorna, gav han sig av.
Hans livs dröm hade uppfyllts, sade han.
Berlin hyllade honom med blommor och jubel.
Staden var dekorerad som inför en religiös procession.
Denna gång behövde folket inte samlas i led.
Hur galet de än tyckte kriget verkade, så tystade Hitlers återkomst dem-
-och fyllde dem med respekt och beundran.
Detta skulle bli hans karriärs sista triumfartade procession.
Världen hade förråtts för många gånger, för att man skulle kunna lita på honom.
För tyskarna var han den som utplånade förnedringen efter 1 :a världskriget.
Vad de inte insåg och vad Hitler verkade glömma mitt i allt jublande-
-var att han besegrat fel fiende.
Frankrike hade eliminerats, men kriget mot England hade bara börjat.
Efter triumfen kom en period av osäkerhet.
lngen visste hur man skulle närma sig kriget med England.
Hitler reste mållöst och väntade på att lyckan skulle komma-
-som den gjort så mången gång förut.
l augusti 1940 gavs Göring order att intensifiera flygattackerna mot England.
Men Hitler vill inte ännu tvinga ner britterna på knä.
Han ville mjuka upp dem för förhandlingar.
Han dök upp vid kanalen som en försonande gest mot den bångstyriga ön.
Han ville få England överstökat så att han kunde vända sig österut.
Det hade alltid varit hans ultimata mål.
Men britterna lät sig inte övertalas.
Hans attacker frammanade bara våldsammare motstånd.
Även de rytande bombplanen misslyckades att kuva britterna.
l Polen och Frankrike hade de åstadkommit förödande resultat.
Trots att Hitler bombade bort hela städer, förblev Churchill orubblig.
Hur lång vägen än må vara skall vi aldrig ge oss.
l Churchill hade Hitler mött sin första riktiga utmaning.
Vid högkvarteret fortsatte man att spela självsäkra.
De hade blivit så vana av framgång att de knappt förstod vad som hände.
Med kriget ännu olöst i Väst, beslutade sig Hitler för att gå mot Öst.
Precis innan gryningen 22 juni 1941 , formerade sig tyskarna längs östfronten.
Mobiliseringen vid sovjetgränsen hade skett i största hemlighet.
Den ryska kampanjen hade börjat.
Som vanligt kom attacken utan att man förklarat krig.
Regeringens högkvarter i Berlin.
Medan staden ännu sov hade tyska trupper redan forcerat fiendens frontlinjer.
Vid 05.30 ljöd fanfarer.
l radion meddelade man om fientligheterna.
Överraskningen var total. Ryssarna var redan krigsfångar när de vaknade.
Tyskarna avancerade djupt in i Ryssland och krossade allt motstånd.
Hitler planerade att inta Moskva inom tre månader.
Det här var kriget han alltid längtat efter.
Konfrontation med hans ideologiska ärkefiende - kommunismen.
Till en början fick han sympati i Sovjetunionen.
Här och där välkomnades erövrarna som befriare.
Folk förstod inte vilken typ av befriare det handlade om-
-tills de upplevde sånt här.
En kamp mellan en högre ras och en lägre stående.
Hitlers eget sätt att förklara kampanjen.
lnvasionstrupperna följdes av specialenheter-
-som hade till uppgift att mörda alla judar och sovjetlojala.
En befälhavare i en sådan enhet, angav vid Nurnbergrättegångarna-
-att under krigets första år hade hans män dödat 90 000 män, kvinnor och barn.
Hitler ovan Ryssland.
Det här var hans krig.
Han mobiliserade den största armé världen sett.
Han var beredd att offra alla andra fronter för denna seger.
Kriget handlade för honom inte bara om militära mål.
Drivkraften bakom det hela var hans galna, gamla dröm om att rädda världen.
Han utkämpade inte bara ett krig, utan en total förstörelsekampanj.
När hösten kom stoppades den tyska frontlinjen.
Fyra dagar efter slaget om Moskva börjat, satte höstregnet in.
Den tyska frammarschen begravdes i gyttja.
Omöjliga att stoppa, marscherade tyska armén vidare.
lnga hinder visade sig vara oövervinneliga.
Förtrupperna hade redan Moskva i sikte när vintern kom.
Fronten verkade vika, men Hitlers grymma beslutsamhet höll ihop den-
-med tunga förluster som resultat.
Han erkände att han fann blotta synen av snö outhärdlig.
När han började förstå det oundvikliga, sa han att kriget var förlorat.
Smickrande och bråkande manade han fronten framåt på våren.
Men 1942 kom vändpunkten.
l Nordafrika tog britterna positioner från axelmakterna.
Tyska styrkan under general Rommel, som skickats för att bistå ltalien-
-tvingades att retirera.
lnom några veckor var den tysk-afrikanska kärnan urgröpt.
Med USA:s intåg i kriget fick de allierade herravälde i luften.
1942 kom de första bombattackerna över Tyskland.
Det gick inte bättre för u-båtarna. Radarn och nya konvojförsvarssystemet-
-satte stopp för tyska framgångar.
Fienden vann mark överallt. Jag har en förbannelse över mig, sa Hitler.
Efter så många motgångar, mindes Hitler sina allierade.
Han vände sig till sin vapenbroder, Mussolini.
Vi samma tillfälle värvade Himmler sympatier i de erövrade delarna i Öst.
l Väst rekryterade man också för ett korståg mot bolsjevismen.
Valloner, flamländare och holländare var frivilliga i SS.
Franco sände en division.
Skandinaver anmälde sig... och även fransmän.
Men kampanjens respons var dålig.
Det fanns inte tillräckligt med hat för att stödja ett korståg.
Men obehagligheter fanns.
Här leds brittiska och amerikanska bombpiloter genom Paris.
Stalingrad fick symbolisera krigets vändpunkt.
l tre månader var Tysklands sjätte armé avskurna-
-och höll stånd emot en övermäktig sovjetisk fiende.
2 februari 1943 presenterade sig fältmarskalken Paulus för segrarna.
Han skrev under Tysklands första kapitulation.
Återstoden av en slagen armé.
Bara några timmar innan, helt utslitna av hunger, kyla och sjukdomar-
-hade Hitler telegraferat och beordrat dem att slåss som hjältar.
91 000 tyska soldater tillfångatogs.
5 000 skulle återvända.
Dessa motgångar hade skakat Hitler.
Bara över en natt blev hans framträdanden sämre.
Han visade sig sällan offentligt. Han verkade rädd för att möta krigsoffren.
Han verkade vara uttömd på krafter.
Efter Stalingrad höll han enbart tre större tal.
Verkligheten verkade komma ifatt honom.
Nu vände han sig till veteranerna för att få modet att gå vidare.
Han verkade plötsligt ha blivit senil.
Vid högkvarteret verkade han ha blivit, fjär, ensam och bitter.
Hans sinne var förvirrat av droger.
Han höll tjatiga monologer om hunduppfostran och världens ondska.
Bara döden fick honom att komma ut. Statsbegravningar och minneshögtider.
Det var inte längre bara iscensatt förakt för livet.
Nu stirrade han själv döden och nederlaget i vitögat.
Tankar på döden attraherade honom mer och mer.
Bara ett ögonblick och sen är man fri från allt. Bara evig frid återstår.
Som gammal skulle han dra sig tillbaka till Linz i Österrike.
Man byggde i staden även under kriget.
Han planerade ett museum. Han skulle begravas i ett torn på en stor byggnad.
Men han hoppades få några år till att utveckla och studera sina idéer-
-uppslukad av sina drömmar och blickande in på paradisets bakgårdar.
Centralt i hans vision fanns den nya människan.
Hon skulle bli en soldat, utan ett liv utanför enheten.
Hon skulle marschera ut ur den gamla världens ruiner-
-för att erövra och styra över väldiga områden.
Hon skulle vara underdånig och ändå alltid medveten om sin överlägsenhet.
Utan känslor, men med nära kontakt med det irrationella.
Dessa motsägelser betecknade även nazismen.
Kombinationen av det medeltida och det moderna.
Av det gamla Nurnberg och SS:s kalla och omänskliga värld.
Hitler förkroppsligade motsägelserna.
Han var inte direkt reaktionär. Han syftade inte att återinföra det gamla.
Han ledde sitt korståg genom det förflutna in i ett stereotypt utopia.
Han förblev revolutionär, även fast det förlorade i aktualitet.
Vi ville genomföra en revolution och en revolution genomfördes.
Bara den minsta fientliga anda-
-kan tillintetgöra en revolution.
Däremot ser vi en revolution under uppbyggnad.
Bilden av den nya människan beskrev regimens storvulna galenskap.
l de statliga ateljéerna hade den ariska supermänniskan redan formats.
Hon skulle skapas genom selektiv fortplantning.
Det fanns redan en modell av prototypen.
Vi är fast beslutna att skapa ett nytt släkte.
Vem betvivlar att fäderna till detta släktes nya generation-
-inte bara lever i vår fantasi, utan står framför oss.
Den fixerade blicken uppvisade undertryckt individualitet på väg mot-
-att bli en viljelös kugge i hjulet.
Den nya människan skulle regera överlägset, speciellt i Öst.
Man talade om bastardraser, som kunde kasseras om det blev nödvändigt.
Vi ska göra Ryssland till en Edens lustgård, sa Hitler.
Stora områden återbefolkades.
Heinrich Himmler var mannen bakom nätverket av läger runtom i Europa.
Offren var mestadels judar.
Hitler hade krävt att de skulle utrotas.
Bilder av misär och förtvivlan.
SS bödlar letade upp den judiska befolkningen överallt - människojakt.
lnmotade och registrerade väntade de på att packas ihop på speciella tåg.
Deras fruktan lugnades med lögner.
Många trodde att tågen skulle föra dem till ett bättre ställe.
Auschwitz var slutstationen.
Poserande som en romantisk elit, men SS var inget annat än en mördarpatrull.
De styrde skräckväldena i utrotningslägren.
Hitler gav order om att deras enda mål skulle vara utplånandet av andra.
Sex miljoner dog i lägren.
Bakom den slutgiltiga lösningen låg skoningslösa ordningsfanatiker.
En rigid ordning styrde dödsmaskineriet.
En strikt diktatur indoktrinerade invånarna från tidig ålder.
Och förtryckte helt alla mänskliga kvaliteter.
Den uppdämda aggressiviteten skulle kanaliseras på förföljelse och erövring.
Hitlers vision om en ny värld skulle resa sig från en kontinent i ruiner.
Det var den nya människans hemvist.
l mitten - världshuvudstaden, Germania.
Bara jämförbar med det gamla Babylon, enligt Hitler.
Brandenburger Tor ser ut som en vakt- stuga framför den magnifika domen.
Varje år skulle en delegation från slavraserna ledas genom Germania-
-så att de kunde rapportera hem om all prakt och ståt.
Tannenburg Memorial skulle stå modell för andra monumentala byggnader.
De skulle bli utposter i det framtida riket-
-som skulle sträcka sig från Atlanten långt in i den ryska stäppen.
Från Nordkap i Norge till Afrika.
De skulle vara symboler för den brutala germanska organisationsförmågan.
Utposter mot en evigt blödande gräns.
Berlin 1943... Drömmarna kunde inte längre skyla verkligheten.
Det här var verkligheten.
Luftburna armador opererade oavbrutet över Tyskland.
De lämnade spår av eld och förstörelse efter sig.
Brittiska och amerikanska bombplan jämnade hela städer med marken.
Regimen hade förklarat totalt krig. Nu hade det istället vänts mot Tyskland.
Folk var försvarslösa. Allt de kunde göra var att försöka fly.
De evakuerade städerna med alla tillgängliga medel.
Hitler undvek den verkliga världen så ofta han kunde.
1943 firade han sin födelsedag på den förlängda delen av Autobahn.
Hans maktdemonstration i Berlin låg fyra år tillbaka i tiden.
Mer och mer gled han in i sin fiktiva värld.
Han hade utvecklat en förmåga att bara se det som gav honom hopp.
Han demonstrerade hela tiden nya vapen.
Men de kom sällan i bruk.
6 juni 1944 - de allierade landsteg i Normandie.
Krigsslutet var nära.
De mötte bara kortvarigt motstånd. Västfronten föll.
Även under reträtten förstod Hitler enbart ett ting - ödeläggelse.
Om vi inte kan vinna ska vi dra halva världen med oss ner i avgrunden.
De satte allt i brand, men inte ens det stoppade fiendens frammarsch.
En grupp officerare beslutade sig för att mörda Hitler.
De hade försökt tidigare. Även detta försök misslyckades.
Hitler uppstod synbarligen oskadd ur spillrorna.
Kort därefter besökte han militärsjukhuset.
Lyckan hade stått honom bi, som så mången gång tidigare.
Det misslyckade attentatet gav honom förnyat självförtroende.
Vid lunchtid tog han emot sina anhängares gratulationer.
Han tyckte att han mirakulöst kommit undan. Det var ett omen.
Nu skulle kriget få en framgångsrik lösning.
Men oron spreds bland hans närmaste.
Hans död hade betytt slutet även för dem.
Den eftermiddagen anlände Mussolini till fuhrerns högkvarter.
När de möttes sa Hitler att han upplevt sitt livs största tur.
Även under besöket diskuterade han konspiratörernas öde med Himmler.
En vecka senare stod den förste inför domstolen.
Roland Freisler steg fram.
Utredningen hade avslöjat en vitt utbredd konspiration.
Den involverade officerare, advokater, fackföreningsfolk och präster.
l största hast ställdes de inför rätta och dömdes efter ett snabbt förhör.
Låt dem inte säga för mycket, löd Hitlers instruktioner.
De moraliska motiven bakom attentatet berördes knappt.
Bödlarna fanns redan i rättssalen. l nästan alla fall dömdes dödsstraff.
Nationen höll sig fortfarande upprätt. Hitler lyckades hålla hoppet levande.
Det ryktades om mirakelvapen och så fanns rädslan där.
Mitt bland all ödeläggelse arrangerade regimen ännu trivseltillställningar.
Men optimismen var ansträngd. Processionerna var ganska folktomma.
Men musiken i radions nyhetsprogram var lika högtidlig som vanligt.
Hitler skickade ut partihöjdarna för att värva stöd.
Men det fanns inte mycket entusiasm kvar.
Riksmarskalk Herman Göring, var ansvarig för luftvärnet.
Då och då besökte Hitler fronten, när den närmade sig honom.
Han var blek och utsliten, men försökte ändå höja truppernas moral.
Hans vänstra hand skakade. Han kunde inte koordinera kroppen.
Han talade om arméer som inte längre existerade-
-och om segrar som för länge sen spelats bort.
l Öst hade fronten flyttats över den tyska gränsen.
Flyktingar från Kurland i Lettland.
Gamla och barn mobilserades och utbildades på anti-tankvapen.
Med deras hjälp skulle fienden hållas i schack.
Regimens sista dagar var här. Goebbels hade befälet över rikets försvar.
Han hade inte mycket annat än knappnålar och kors att erbjuda.
Tredje riket slutade som det hade börjat - genom att sprida propaganda.
Miljoner har kommit för att hjälpa till med denna lilla offensiv.
De närmaste veckorna och månaderna ska de att delta i den stora offensiven.
De som deltar i denna kamp, gör Guds vilja.
När ni skyldrar gevär och bestiger deras utbrända fordon-
-och ni har bilder av era slagna barn och skändade kvinnor framför ögonen-
-då uppstår ett jämmerskri ur era halsars djup-
-som får fienden att blekna.
Vid början av 1945 föll försvaret på alla fronter.
Alla försökte nu rädda det som räddas kunde.
Krigets sista offensiv kom från den Röda Armén.
Sovjets anfall mot Berlin började i mitten av april.
Amerikaner och britter hade stoppat sin framfart. Berlin lämnades åt Sovjet.
Men Hitler vägrade att ge upp. Han hade inget att förlora.
Han hoppades att om slutet var storslaget skulle han bli en legend.
Han lämnade knappt sin bunker under rikskansliet.
Kort tid innan slutet tog han emot pojkar från Hitlerjugend i trädgården.
Sovjetarmén närmade sig. Ni måste kämpa vidare, sa han.
29 april avancerade sovjettrupperna fram till regeringshögkvarteret.
lnte förrän då, beslutade sig Hitler för att dö.
Den sista bilden.
Trupperna som stormade rikskansliet 1 maj, fann det övergivet.
Det var slutet.
När skjutandet upphörde dök folk upp från källarna.
En del begick självmord... Nazister som flyr rättvisan.
Mer offer.
l rikskansliets ruiner började sovjetiska soldater söka Hitlers kropp.
Här i en bombkrater hittade de kvarlevorna.
Uniformsjackan och en pyjamas.
Nu var det segrarnas tur att framträda på rikskansliets balkong.
Över hela världen firades det. l London hyllade man Winston Churchill.
l Paris, Moskva, Warszawa, Prag, New York. Samma scener överallt.
Över 50 nationer hade deltagit i kriget mot Tyskland.
Men för tyskarna fanns bara skam, förtvivlan och nederlag.
De hade också befriats, men deras land låg i ruiner.
Tredje Riket fanns ej mer. Enbart namnet var en skräckens symbol.
Ett inhumant system som bröts sönder. Det var över nu.
Överallt markerades Hitlers framfart av ruiner.
50 miljoner människor dog.
Segrarna ställde tyskarna till svars.
Det hade gjorts i deras namn. Det var som att vakna ur en mardröm.
Mitt i all förskräckelse var det svårt att inse vad som hänt.
Segrarna såg det som om tyskarna hade drabbats av en sjukdom.
De som varit engagerade, bekräftade den förklaringen.
SS-män som bar organisationens märke, förnekade sin skuld.
Emblemen revs ned. Symbolerna brändes.
Regimen och dess makt gick under med allt det övriga.
Men vad förgås när symbolen förstörs?